Tidligere på...
Jeg er et sterkt lys.
Det er en mann med en kraftig lommelykt.
Amanda, du er min.
Mannen som voldtok meg.
Jeg bodde i New York
og jobbet som adgangssekretær på J-Reps hovedkvarter.
Hvorfor forteller du meg dette?
Jeg ville ikke at du skulle føle deg alene.
Vi har mottatt en beskjed fra Datak og Stahma.
Gode nyheter, håper jeg.
De klarte å plante de shrill-befengte våpnene
i det lokale våpenlageret.
Alle våpnene i byen ble ødelagt.
Hva vil den galningen?
Han vil at vi skal sprenge St. Louis-buen.
Folk i Defiance.
Vår mørkeste time er over.
Lysene er endelig tilbake.
Takket være våre venner fra Omec er gruvene åpne,
og gulanitten flyter i strie strømmer.
Sakte, men sikkert kommer vi oss på bena igjen.
For når vi er presset mot veggen,
når mange av oss nesten har mistet håpet,
holder vi ut.
Vi står ved siden av hverandre
og husker hvem vi er.
Vi er frie. Vi er stolte. Vi er Defiance.
Jeg kan ikke snakke for dere andre, Defiance, men...
jeg er inspirert.
Her er litt grønsje fra den gamle verden til mannen min,
Alak Tarr, uansett hvor du er.
Jeg la merke til at du ikke sa til byen at vi er frie, stolte og forsvarsløse.
Det vil skape unødvendig panikk.
Shrillene ødela alle våpnene på lageret vårt.
Jeg vet ikke hvordan du har det, men jeg har panikk.
Jeg tror jeg har noe her.
Amanda!
Vi har gått gjennom de gamle J-Rep-filene.
Jeg tror jeg vet hvor vi kan finne våpen.
Med-votaner.
Jeg er kommandør general Rahm Tak fra Votanis-kollektivet.
Dagen i dag er spesiell.
Dagen i dag er en festdag.
Jeg har vist dere nåde.
Hologram.
Jeg er kommet hit i dag for å frigjøre dere.
Dere tre. Sjekk arken for tilskadekomne.
Han må projisere fra et sted i nærheten.
Dere har fremdeles hjemmene deres.
Dere har fremdeles livene deres.
Men Defiances fortsatte overlevelse ligger i deres hender.
Jeg er en ærlig mann.
Langt ærligere enn deres menneskelige ordfører.
Spionene mine har fortalt meg at alle våpnene på lageret deres
er blitt ubrukelige,
et faktum som Amanda Rosewater har underslått for dere.
- Nolan, få slutt på dette. - Jeg jobber med saken.
Som alle mennesker med rosa kjøtt,
er hun en løgner.
Jeg kommer til byen deres.
Votaner i Defiance, jeg gir dere dette løftet.
Livene deres blir spart hvis dere overgir dere.
Men for dem som stiller seg på menneskenes parti,
blir det ingen nåde.
Arken er bare den første cellen.
Å slå tilbake vil kreve våpen, mange våpen.
Kanskje vi finner dem her.
BEGRENSET KOPIERING IKKE TILLATT
Arrowhead-stasjonen,
482 kilometer mot nord, et hemmelig JMK-sted,
bygd under Omringingskrigen
og hermetisk forseglet siden 20-tallet.
Kan vi vite at det ikke er funnet og plyndret?
Nei. Men se på manifestet.
Automatvåpen, eksplosiver,
medisinsk utstyr.
Hvis vi kjører hele natten, kan vi være der på formiddagen.
Det er stor ildkraft.
Verdt å ta sjansen.
Jeg blir med.
Du hørte damen. Pakk en bag. Vi kjører ved daggry.
Ikke du. Du sitter på benken.
- Kom igjen. - På benken.
De sprengte buen.
- Jeg bryr meg ikke. - Nolan.
Du blir her med Berlin
og finner ut hvem som plantet sprengstoffet.
Og dere to?
Dere skal jobben sammen om dette, hører dere?
322 KM VEST FOR DEFIANCE
Alle sier at Buddy Rich er den beste trommeslageren.
Jeg foretrekker Gene Krupa.
Krupa, ja. "Sing, Sing, Sing".
Flott rytme.
En avskyelig art, menneskene,
men de har rytme.
General. Sir.
Sir, jeg har en oppdatering på Defiance.
Datak og Stahma har ødelagt buen.
Utmerket!
Og hologrammet?
Hele byen så det.
Ikke se så dyster ut, Alak.
Takket være dine ressurssterke foreldre får du oppleve en ny dag.
Men, sir. Det er én ting til.
Snakk fritt.
Det er to omecer i Defiance.
En hann og en hunn.
Trollmenn.
Omecene?
Som på Votan? Er ikke de...
Stille!
Jeg har forhørt meg hos mine indogenske brødre.
Vi er nokså sikre på at hannen er Eksu Tsuroz T'evgin.
Han er en fremtredende skikkelse i omec-kulturen.
Vitenskapsmann, oppfinner, politiker og krigshelt.
Hvorfor er ikke denne ærerike renessansemannen
hjemme, død i verdensrommet med resten av trollmennene?
Våre langdistanseskannere indikerer at han har et skip.
Det er i bane over Defiance.
Et krigsskip?
Vi er ikke sikre.
Kraftsignaturen til skipet er svært lavt.
Det trenger reparasjon.
De trenger gulanitt.
Derfor er de i Defiance.
Et omecisk krigsskip i fungerende stand
kan ødelegge hele Votanis-kollektivet.
Eksu Tsuroz T'evgin må dø.
Send beskjed til Datak og Stahma.
Si at det må skje umiddelbart.
Det han krever, er dumdristig.
- Vi må nekte denne ordren. - Det er ikke mulig, og det vet du.
Det er for kjapt etter buen. Hele byen er i alarmberedskap.
- Rahm Tak gjør at vi blir tatt! - En risiko vi må ta.
Han har sønnen vår.
Hva?
Ut med det.
Jeg har tenkt mye på dette.
Jeg tror ikke Rahm Tak noen gang vil slippe Alak løs i live.
Hvordan kan du si det?
Han giftet seg med en menneskejente.
- Rahm Tak lar ikke det gå ustraffet. - Nei. Du tar feil.
Rahm og jeg deler en ed. Jeg så ham i øynene.
Rahm Taks øyne er tomme.
Selv om du har rett, endrer det ingenting.
Å drepe omecene kjøper oss tid.
- Tid til hva da? - Jeg vet ikke!
Tid til å...
tenke, til å finne en motstrategi.
Hvilket annet valg har vi?
Omecen må dø.
Du har vel rett.
Vi har forrådt naboene våre,
og så lenge den galningen har makten til å avsløre oss,
må vi adlyde hans ordrer.
For vår egen overlevelse,
om ikke Alaks.
Er det gift?
Jeg fyller en skjult sprøyte
og injiserer omecen under samleie.
Coitus?
Det er et menneskeord. Det betyr...
Ja, jeg vet hva det betyr.
T'evgin får hjertestans uten bevis for at noe mistenkelig har skjedd.
Det må finnes en annen måte.
Min måte er effektiv og sikker.
Tro meg, elskede,
jeg skal tenke kun på deg.
ARROWHEAD-STASJONEN 502 KM NORD FOR DEFIANCE
Det ser ut til å være nybrøytet.
Ifølge dette
er adgangen til undergrunnen i den låven.
Den fjøslukta.
Mener du gjødsel?
Hva har skjedd med romantikken?
Jeg drepte og spiste den.
Nolan, er du ok?
Hodepine, bare.
La fingrene være.
Bli med meg.
Jeg får vel ikke beholde våpenet mitt.
Nei.
Kom igjen, kompis...
George er ikke din kompis, og det er ikke jeg heller.
Det er utrolig.
Du ser akkurat ut som henne.
Som hvem?
Jenta fra filmene.
Hvilke filmer? Hva snakker du om?
Ikke mer snakk.
ARROWHEAD-STASJONEN
BEGRENSET ADGANG
Niles?
Å, galskap.
Etter at garnisonen vår forlot Defiance,
bestemte visekonge Mercado seg for å lede oss tilbake til New York
for å få hjelp og trøst.
Det var nytteløst.
Før vi nådde Cincinnati
ble vi oversvømt av flyktninger som strømmet vestover.
De var forbrente, blodige og syke. De hadde mistet alt.
Det var hjerteskjærende.
Prøv camemberten. Den er himmelsk.
Vi tilbød dem selvsagt det lille vi hadde.
Vi delte forsyningene.
Selvsagt.
Ja, det stemmer. Takk, Paul.
Mange flyktninger ble med oss da vi dro nordover
til Arrowhead for å proviantere.
Dere kom dere åpenbart hit.
Men hva skjedde med alle andre?
Vi traff på angripere utenfor Detroit.
Jeg slapp unna, men Mercado og resten var ikke så heldige.
- Det var nok ikke flaks. - Nolan.
Gi deg. Jeg vil høre dette.
Jeg kom alene hit til Arrowhead.
Jeg fant inngangen, men hadde ikke adgangskoden.
Jeg ville fryst i hjel
hadde det ikke vært for engelen som reddet meg.
Engelen George.
- Jeg er ikke egentlig en engel. - Det kan diskuteres.
George her tok meg med inn, og han og de andre biomanene
har holdt Arrowhead-stasjonen i gang
siden Omringingskrigen sluttet.
Det er et utrolig sted.
Det er helt selvforsynt.
Det ble bygget som en tilfluktssted for regjeringseliten
i tilfelle verden gikk under.
Det har et fullt utstyrt frølager
og et funksjonelt regnkammer.
Det er til og med DNA-prøver av dyr fra gammelverden.
Kuer og geiter, katter og hunder.
Jeg hadde en hund en gang. Den hadde bare tre ben.
Jeg vet det, Georgie.
Den er på et bedre sted nå, hva?
Dette er det siste av de greiene.
Spiser den dårlige samvittigheten deg opp?
Det er hodepine.
Det er ingenting.
Se på dette.
Del av et bærbart anlegg.
Arken var full av gamle radiogreier.
Se på disse brennmerkene.
Og hvordan kantene er blåst ut innenfra.
Denne radioen var beholderen for bomben.
Vi prøver å få et fingeravtrykk.
Så det er bare deg her. Under jorden.
Med dine fire matchende biomaner.
Din egen lille bit av himmelen, spør meg.
Til tross for Nolans sarkasme
har jeg skapt meg et fint liv.
Jeg leser. Jeg skriver. Jeg dyrker ting.
Jeg har prøvd meg på snekring av og til.
Er du ok?
Jeg er glad for at du er lykkelig.
Jeg setter pris på det, Amanda.
Jeg har savnet deg.
Jeg har savnet deg veldig.
Vel...
La oss sette i gang før jeg begynner å grine.
Dere er vel ikke bare på besøk.
Hva trenger dere? Mat? Bygningsmaterialer?
Våpen.
Etter at J-Rep kollapset,
har Votanis-kollektivet vokst i styrke.
De sprengte buen.
Herregud.
Er den helt borte?
Ja.
Jeg kan forestille meg hvor hardt det rammer deg.
Hvorfor fikk jeg skravle så mye om meg selv?
Du var så godt i gang.
Jeg liker dessverre fremdeles lyden av min egen stemme.
Anmodningen din er innvilget.
Ringo.
Kan du vise vennene våre våpenlageret?
De får så mange våpen de får plass til i rulleren.
Greit.
Niles, jeg kan ikke få takket deg nok.
Ingen årsak.
Å, Amanda?
Får jeg snakke under fire øyne?
Jeg klarer meg. Gå.
Nolan stoler ikke på meg.
Jeg stoler ikke på noen.
Vil du ødelegge dette?
- Ikke vær alene med ham. - Jeg takler det.
Jeg mener det. Gå.
Jeg er tilbake om ti minutter.
Bra.
Er dette en samtale eller forførelse?
Forhåpentligvis begge deler.
Jeg har tenkt på da jeg forlot Defiance og dro til New York for seks måneder siden.
Hvordan du nektet å bli med meg.
- Jeg bryr meg om deg. Jeg bare... - Nei. Det er greit.
Jeg forstår.
Det var så mange distraksjoner.
Å beskytte Defiance,
å gjenoppbygge J-Rep, å slåss mot VK.
Denne perioden med ensomhet
har gjort visse grunnleggende ting klare.
Du og jeg er spesielle.
Vi er bundet sammen på en dyp og grunnleggende måte.
Men Eva kunne ikke virkelig være sammen med Adam
før...
den perfekte Edens hage kom til syne.
Nå har den det.
Amanda, hva sier du om å bli her
for godt?
Skal vi samle bandet igjen?
Jeg vil ikke trenge meg på.
Å overraske en omec er farlig.
Tilgi meg.
Jeg kom for kulturtimene dine.
Vi satte ikke opp noen tid.
Og det er en løgn, tror jeg.
Delvis. Ja.
Mannen min er i dårlig humør,
og jeg ville ha mer hyggelig selskap.
Noe som kan få tankene mine fra buen.
Gateway-buen er et menneskelig monument.
Hvorfor skulle en shanje som deg bry seg om at den ble ødelagt?
Sønnen min, Alak, drev radiostasjonen fra toppen av buen.
Den betød mer for ham enn noe annet.
Jeg skjønner.
Vil du ha noe å drikke?
Har du ikke gjort nok for Defiance?
Jeg kan ikke gjemme meg under jorden og se byen brenne.
Det vet du.
Vi er ment å være sammen.
Ja? Jeg tilhører deg.
Og du tilhører meg.
Amanda, du er min.
Hva?
"Du er min."
Det sa angriperen i New York før...
Unnskyld. Selvfølgelig.
Du fortalte meg om den kvelden.
Beklager. Ok.
Det var bare et uheldig valg av ord.
Nei. Jeg beklager.
Du tror du er ferdig,
men så kommer det tilbake på uventede måter.
Har du noe whiskey?
Ekte whiskey.
Det er bourbon. Jeg sjekket det tidligere.
Selvsagt gjorde du det. Jeg kommer tilbake.
Så du aner ikke om sønnen din lever eller ikke.
Jeg kan bare be til Rayetso om at han skal komme trygt tilbake.
Jeg har også mistet familie.
Beklager.
Jeg har lært å finne trøst i våre store arbeider.
De mest varige handler om å finne mening i tap.
Jeg har tilbrakt mange lange netter på skipet mitt
med å tenke på hva indogenene har gjort mot oss.
Jeg lurte på
om vi ikke har brakt denne tragedien på oss selv.
Død avler død.
Den største omec-operaen handlet om det.
"Avling Nocturne."
Ja.
Den er favoritten min.
Hvorfor har du kommet hit, min flotte, lille skrytepave?
Jeg vil ha sannheten.
Hele sannheten.
Er ikke det tydelig?
Jeg ønsker å bli fortryllet.
Vil du gjøre det igjen?
Du ble truffet der.
Snu hodet mot lyset, jeg skal sjekke pupillene.
Vet du hva du heter?
Ja, Joshua Nolan.
Bra. Jeg heter Samir.
Husker du hva som skjedde?
Biomanen langet ut mot meg. Er du lege?
Jeg var veterinær før New York ble ødelagt.
Men nå jobber jeg med mennesker og sensother og alt imellom.
Er du kvalm?
Nei. Jeg er ok. Hardhaus.
Ja, hvordan fikk du kuttet i hodet?
Det er en lang og komplisert historie.
Ja, det er låst forresten.
Hvor mange biomaner er det her?
Bare de fantastiske fire.
Ja? Har du folk med deg?
Jeg pleide det.
Vi var 30 fra New York.
Vi klarte å rømme etter Den store terraformkatastrofen.
Etter noen få måneder
møtte vi Pottingers soldater på veien. J-Rep, mener jeg.
De kunne passe på oss.
Til Pottinger ble gal.
Han skjøt offiseren sin i hodet
og erklærte seg sjef.
Noen prøvde å stanse ham.
Folk døde.
Etterpå visste Pottinger at ingen av oss stolte på ham.
For å holde disiplinen
tvang han meg til å koble en dødmannsknapp på brystet hans.
Du kødder med meg.
Hvis Pottingers hjerte slutter å slå, utløses en bombe.
Hva slags bombe?
Husker du Portland?
Ja. Jeg har sett krateret.
Koblet han seg til en singulærbombe?
Ja.
Hvis han dør,
blir hele dette stedet sugd inn i et ormehull.
Vi må ut herfra nå.
Legg ned den der.
- Hvor er Nolan? - På våpenlageret.
- Kan du følge meg til ham? - Nei.
George.
Hvorfor er det hengelås på den døra?
Det er privat.
I heisen
sa du at jeg minnet deg om "jenta i filmene".
Hvem er hun? Hva mente du?
Takk, George, det er alt.
Jeg burde bli.
Hun kan prøve å skade deg.
Jeg tror ikke at hun er lykkelig her.
Du er veldig observant, George.
Sjefen din sa noe til meg som minnet meg
om noe fælt.
Så, ja, jeg er ulykkelig.
Men det er ingenting en single malt fra gammelverden ikke kan fikse.
Jeg kan vente utenfor dørene.
Hva er han? En bioman eller en sjalu venninne?
Gå og se til maten, George. Jeg ber deg ikke igjen.
Ok.
Mer som en labrador?
Jeg har tenkt på tilbudet ditt.
Jeg er villig til å bli, men det vil koste.
Fortsett.
Jeg gjør alt for å holde Defiance trygg.
Du tilbød oss en ruller fylt av våpen,
men det er langt fra nok.
Jeg foreslår at vi sender Nolan tilbake med våpnene,
han kommer tilbake med en husvogn og kjører alt tilbake til Defiance.
Alt?
Hvert eneste våpen på lageret deres, til den siste kinaputten.
Defiance får våpnene,
og du får meg.
Greit, idiot. Åpne døra.
Fremvisningsrommet. Nå.
Amanda, vær så snill.
Åpne den, ellers åpner jeg deg.
Greit.
Først må du vite noe om meg.
Jeg er ikke frisk.
Mishandlingen jeg ble utsatt for da jeg ble angrepet
av votaner på kostskolen min...
Hold kjeft. Kom igjen.
Ok.
FREMVISNINGSROM
Ok.
Hvordan vil du ha det?
Spesialstedet mitt.
Hva er alle disse greiene?
Denne masken. Denne lommelykten.
Hør nøye på meg.
Når jeg elsker noen, blir jeg helt trollbundet av dem.
Tragediene deres. Alt.
Hva er det på disse videochipene?
Bare alle videodagbøkene fra...
Spill denne med navnet mitt. Nå! Spill den!
Ok.
Der.
En slik overjordisk skjønnhet.
Jeg kan ikke tro at jeg ikke så dette.
Før meg var det Connor.
Ja. Vi var skolekamerater.
Han beskyttet meg da votanene angrep.
Han reddet meg.
Jeg elsket ham.
Og så? Fulgte du ham til New York?
Ja.
Men Connor ville ikke treffe meg,
så noen ganger fulgte jeg etter folk som var nær ham.
Noe kan lede meg til ham.
Som den natten i Central Park?
Da jeg ble angrepet.
Ja. Jeg så hva som skjedde, og jeg ville stanse det.
Ok? Men jeg frøs til. Jeg var en feiging.
Men etter at angriperen dro, ville jeg hjelpe deg.
Men hvordan kunne jeg rettferdiggjøre at jeg var der?
I det øyeblikket eksploderte all min skyld,
skam og selvhat i sinne.
Men jeg sprang etter angriperen og tok ham,
og jeg slo inn hodet hans og rullet liket nedi elva.
For deg.
Men du beholdt masken og lommelykten hans?
De er kopier!
Kopier?
Drittpreik.
Kom igjen, Amanda.
Legg fra deg pistolen.
Slik, ja. Hør på meg.
Hvis du hadde skutt meg,
ville hele stasjonen eksplodert.
Vi er her fremdeles.
La oss gå.
Rett bak deg.
Du skal ikke åpne den døra.
Ok. Han er ny her. Han vet ikke...
Bra tenkt, hundelege.
Amanda. Kom igjen!
Stans.
Hvis du dreper meg, dør vi alle sammen.
Jeg vil høre at du sier det.
Innrøm hva du gjorde.
Si det!
Vær så snill, Amanda.
Ikke gjør det.
Si det.
Jeg elsker deg.
Si det!
Si det.
Amanda, nei!
- Samir! - Jeg tar meg av det.
- Hold ham i live. Ikke la ham dø. - Kom igjen.
Hei.
Han voldtok meg.
Kom igjen. Nei.
Det var ham.
Han er død.
Vi må ut herfra.
Kom igjen, Amanda.
Vi må dra. Kom igjen!
Fortere! Kom igjen.
Pent.
Du er våken.
Jeg har laget pannekaker.
Jeg fikk ingrediensene fra NeedWant-markedet.
Takk.
Vel bekomme.
Spis mens de er varme.
Nålen din.
Vi burde diskutere giften.
Gift?
Du er ikke den første castitanske elskerinnen som har forsøkt å drepe meg.
Ditt folk vet ingenting om min fysiologi.
Det er slik jeg liker det.
Jeg har levd i mange århundrer.
Og jo lenger folket mitt lever, jo vanskeligere er vi å drepe.
Så...
hvorfor ønsker du meg død?
Faktisk gjør jeg ikke det.
Jeg vil ikke bli drept,
så da er vi vel enige,
som menneskene sier.
Hvorfor gift?
Jeg løy tidligere.
Jeg vet nøyaktig hvor sønnen min er.
Votanis-kollektivet har tatt ham til fange.
De har gitt meg ordrer om å drepe deg, ellers mister han livet.
Hva skal du si til dem?
Sannheten.
Jeg har mislyktes.
Skal du prøve igjen?
Har jeg en sjanse til å lykkes?
Dessverre ikke.
Hva skal du gjøre?
I hele mitt liv
har ingen mann laget mat til meg.
Jeg burde takke deg.
Du vet hvem dette skiltet tilhører.
Selvsagt gjør jeg det.
Jeg savner ham også.
Jeg elsket Tommy.
Hold kjeft!
Du dreper ikke den du elsker!
Det var ikke meg.
Det var maskinen!
Holder en maskin en kniv mot strupen min nå?
Hva i chup?
- Nolan, beklager. - Ikke.
Hadde jeg ikke drept Pottinger,
ville vi hatt de våpnene til å slåss mot VK.
Ja. Muligens.
Og det er mulig at å drepe Pottinger reddet oss fra å bli drept
av biomaner,
eller, i ditt tilfelle...
noe mye verre.
Hva var det for?
For å være en av de snille.
Nolan? Nolan!
Nolan!
Han blør.
- Hent en pinne til meg. - Herregud.
Her.
Blodet kommer fra hodeskaden. Hva er det?
En slags votan-teknologi.
- Mer spesifikt! - Jeg vet ikke!
Du må gjette.
For uansett hva det er i denne mannens hode...
dreper det ham.
Hva feiler det deg?
Hjelp meg.
Vær så snill.